Луле, знам да волиш Звезду као и сви ми... морамо одвојити неке ствари... управу и њено пословање на штету народа јер је одједном решио да не враћа дугове и где гомила играче и где се ''тера'' транге-франге економија... купи продај... као на бувљаку... Сва срећа па има младих играча који нешто и вреде... навијачке групе које су криминалне и које својим ћутањем дају подршку... тим и тренера и на крају... Некако сам замишљао после оних утакмица са Макабијем да тренер има идеју о тоталном фудбалу са поседом и пресингом и са брзом транзицијом која је са оним шпицем деловала застрашујуће... са оним везним који је био јак, чврст и са добрим ударцем са дистанце...
То је била нека мешавина М Ситија и М Јунајтеда... наравно за сиротиЉу... да има посед и да се дави противник а у исто време да се брзо пребаци лопта ка напред и ка реализацији...
Много је тренер лутао и чини ми се да за сваког противника прилагођава игру уместо да игра свој фудбал са јасном идејом уз мала одступања... толике приче о пресингу а испоставило се да за то очигледно нема играче... или играчи не могу или неће да трче...
Причало се о његовим помоћницима... па рад са голманима... па онај што ради на прекидима а нама свака шуша даје гол из корнера...
А на крају или на почетку све је и почело тако што смо мимо рационалних правила дали капитенску траку голману који није могао да се прода... Па смо га отерали као последњег кера... наравно да је имао лоших особина али ни овај се нешто посебно није истакао... барем исто има грашака као и Борјан...
Посебна група смо ми навијачи из столице... да ли на стадиону или од куће... волимо и Звезду гледамо кроз ружичасте наочаре... а на крају после свега овога када се ''сватови'' разиђу, кад се покупи срча и поломљено стакло, кад конобар испостави рачун... је**ћ*мо јежа...
На крају можда је и Морнар у праву... он никада није оптимистички гледао... јер има животног искуства које га је толико обликовало да не верује у боље сутра... и сами живимо године ''Потемкиних села''... само неко мало више а неко мало мање гледа са лепшом будућношћу... ја се само бојим да кад се једном пробудимо не схватимо где смо, шта смо и са чим су нас оставили ови што су одлетели... зато је боље док ова фатаморгана траје...